Mikä on ilmastonmuutoksen huomioon ottaen paras tulevaisuus tai utopia, jota ei voi välttämättä edes saavuttaa?
Lähiajan tavoite olisi, että meillä olisi menossa aito, ekologinen, globaali jälleenrakennus
eli sen mittakaavan siirtymä, mikä on tarpeen, ja se olisi yhteinen projekti, mitä tehdään
Ja lopputulema onnistuu siinä, että ilmaston lämpeneminen saadaan sinne puolentoista asteen hujakoille
ja että talous pyörii riittävän kestävästi, että uusi planetaarinen raja ei ole heti kolisemassa seuraavana vastaan.
Sellaisessa tunnelissa pysyminen on kai se utopistinen tavoite.
Sitten siihen voi ladata kaikennäköistä maailmanrauhasta ja globaalista hyvinvoinnista
ja tasa-arvosta ja mistä vain siihen päälle
Anna mennä.
Mä mietin, että varmaan joku Star Trek -yhteiskunta on tietyllä tavalla tavoiteltava asia.
Tässä ajassa on fiksumpaa ottaa tavoitteeksi suunta kuin pysyvä päämäärä,
koska me opitaan koko ajan ja me ei voida päättää tulevien sukupolvien puolesta, että mitä ne haluaa.
Mutta mun mielestä meidän vastuulla on olla leikkaamatta heidän toimintavapauksia mahdottoman paljon
sillä, mitä me tehdään nyt.
Kyllä mä näkisin silleen, että se olisi ihan varmasti paljon tätä päivää solidaarisempi maailma.
Jollain tavalla tämä, mistä paljon puhutaan, ihmisten kuuluisa empatia pääsisi valloilleen.
Me ajateltaisiin, että myös muilla kuin Suomessa asuvilla, vaikkapa kehitysmaissa tai kehittyvissä maissa asuvilla ihmisillä
olisi hyvät elämän edellytykset ja oltaisiin valmiita jakamaan sitä hyvinvointia, mikä meillä täällä on, myös heidän kanssa
Kyllä sitä välillä aina miettii, tämä on varmasti monen mielestä tosi vahingollista pohdintaa,
mutta mikä merkitys esimerkiksi maan rajoilla on?
Eikö meillä ole täällä yhteinen maapallo, jossa me ihmiset asutaan,
eikö meidän pitäisi yhdessä katsoa, miten jokainen voi mahdollisimman hyvin?
Nythän me katsotaan hyvin pitkälti sitä omaa lähipiiriä, omaa perhettä, omaa kaupunkia, omaa maata,
mutta se empatia kaukana asuville tuntuu olevan ihan liian vähäistä.
Iskisi salama kirkkaalta taivaalta, ja kaikki näkisivät valon. Ja katso, valo syttyi.
Mitä siellä hyvässä tulevaisuudessa olisi? Millaista ihmisen elämä olisi tai luonnon elämä olisi?
Jos haetaan ominaisuuksien kautta, niin maailma olisi reilumpi ja mukavampi.
Eikä kuten käytännössä nyt on, että aina, jos mennään sinne ei kenenkään maalle, niin ahneus voittaa.
Tämä on tietysti ihmisen perusominaisuus, joka taitaa olla geneettisesti aika kriittinen tekijä sille, että on päästy lajina näin pitkälle.
Ollut sellainen luonnonvalintakysymys, että jos ei ole ollut riittävän ahne, niin on käynyt heikosti tuossa matkan varrella.
Tietysti semmoinen, että jokainen kokisi löytäneensä, ei nyt ehkä paikkansa mutta oman juttunsa.
Olisi ajatus siitä, että uskaltaa just unelmoida tai toivoa kaikkea.
Ei tarvitse miettiä sitä, onko ne mahdollisia vaan olisi varmuus tulevasta.
Sitä kautta se varmasti vaikuttaisi paljon kriiseihin, joita meillä on
tai on ollut maailmalla, liittyy se sitten sotatilaan tai sairauksiin.
Sellainen yleinen luotto löytyisi sieltä, että mentäisiin ehkä vähän taaksepäin,
sellainen solidaarisuus ja myös mieluummin ajatus siitä, että me ollaan täällä yhdessä
kuin siitä, että me ollaan täällä ja muut on jossakin muualla
ja että meidän välissä on jotakin joka estää tai halutaan ajatella että on jotakin,
joka estää jotakin muuta saamasta tai saavuttamasta jotakin.
Ajatus yhteisestä planeetasta ja yhteisestä, joka auttaisi, vaikka se on ehkä tosi kliseinen ajatus,
uskon, että se auttaa taas yksilötason ongelmiin ja siihen kuvaan, joka meillä jokaisella on omasta tulevaisuudesta
ja siitä, mitä me halutaan tehdä, onko ne semmoista mitä me voidaan saavuttaa
Kyllä varmaan paras mahdollinen tulevaisuus olisi sellainen, jossa väestönkasvu on saatu pysäytettyä
ja ihmiskunnan väkiluku on saatu dramaattiseen laskuun tavalla tai toisella.
Varmaankin tulevaisuus on fossiilivapaa.
Toivon, että sen kehityksen eteen ei kasata ideologisia esteitä,
kuten sellaisesta lihasmuistista tapahtuvaa ydinvoiman vastustamista,
jota valitettavan paljon on edelleen liikkeellä.
Mutta siinäkin ollaan minun mielestäni ehkä ainakin asennetasolla menossa parempaan suuntaan.
Sehän on tavallaan mennyt jo.
Paras mahdollinen tulevaisuushan on, että ilmastonmuutos rajoittuisi niin, että jäätiköt säilyisivät.
Se, että jäätiköt menee, se tarkoittaa monenlaista harmia. Ja harmi on vielä sanottu aika lievästi.
Jos nykytilanteesta katsoo, niin en tiedä, onko nyt enää mahdollisuuksia pysäyttää Grönlannin sulaminen.
Jos on vielä mahdollista, pitäisin sitä aika tärkeänä.
Pitkään mä olin sitä mieltä, että nämä 2050-tiekartat on liian ilmassa ja niihin ei ole oikeasti sitoumusta.
Mutta nyt on ollut hirveän hyvä juttu, että viimeisen viiden vuoden aikana on alettu toimialakohtaisesti
piirtää niitä kaaria, että mitä se voisi oikeasti tarkoittaa.
Ja mä voin olla nyt vähän idealisti, mutta uskon, että ei tässä tarvitse kauheesti jakaa sitä niin,
että se paras ilmastotila tai ilmastokehityksen tila olisi kaukana siitä, mitä se sitten voisi oikeastikin olla.
Uskon, että 2050 Euroopassa päästään pitkälti siihen, että päästöt on 90 prosenttia pienemmät kuin tällä hetkellä
ja ollaan nettona hiilineutraaleja suhteessa siihen, että meillä on sen verran hiilinielua metsissä ja muussa maankäytössä,
että pystytään nollaan menemään ja se tapahtuu ilman mitään merkittävää elintason heikennystä, josta pysyvästi kukaan kärsisi.
Pikemminkin ollaan niin sanotusti vauraampia kuin koskaan ennen.
Vähän tuohon Linkolaan viitaten, kyllä meillä tietysti joku seuraava kriisi on edessä sen jälkeen,
jos saadaan ilmastokriisi toivon mukaan ratkaistua.
Tämä on tällaista, mitä vertausta nyt käyttäisi, linkolalaista tai raamatullista kurjuutta tämä ihmisen elämä.
Aina tulee seuraavat haasteet eteen, niin kuin Raamatusta sotaa ja kulkutauteja ja niin päin pois.
Semmoinen paras mahdollinen tulevaisuus, mikä pystyy ihan täysin varmasti toteutumaan, on se,
että me kyetään takaamaan kaikille maapallolla eläville ihmisille hyvinkin mukava elintaso särkemättä planeettaa.
Mä olen aivan varma, että se on mahdollista. Ei siihen ole mitään fyysistä estettä.
Pahin tulevaisuus on se, että jostakin näistä kriiseistä tulee se luoti, mitä yhteiskunta ei pysty väistämään.
Sitten on mahdollista se, että joko sivilisaatio romahtaa jollakin tavalla, kenties pysyvästi.
Äärimmillään on mahdollista, että se laukaisee jonkun semmoisen prosessin, minkä seurauksena on lajin sukupuutto.
Mitä muita elementtejä parhaassa yhteiskunnassa on?
Sen pitäisi olla sellainen, että se tarjoaa ihmisille kestävyyden rajoissa pysytellen mahdollisimman paljon vapautta
ja mahdollisuuksia elää sellainen hyvä elämä, miksi ihmiset itse hyvän elämän mieltää.
En mä usko, että voidaan sanoa ylhäältä käsin, että minkälaista elämää ihmisten pitää viettää.
Kyllä tämä jää ihmisten päätettäväksi itse.
Tosi moni asia kiteytyy siihen, että on kaikenlaisia valtarakenteita ja hierarkioita tässä maailmassa.
Kyllä minä uskon, että hyvä yhteiskunta on vähemmän hierarkinen ja siellä on vähemmän, mielellään ei yhtään
vaikkapa yhden ihmisryhmän asettamista toisten alapuolelle.