Mitä ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi tulisi tehdä? Mitkä ovat parhaita keinoja?
Jos mä nyt katson sitä siltä näkökulmalta kuin mulla on tapana katsoa,
eli elämäntapojen näkökulmasta,
siinähän pitää just nyt alle kymmenessä vuodessa
pudottaa neljäsosaan nykyisestä se hiilijälki.
Silloinhan lähtee katsomaan tietysti, että missä se istuu se hiilijalanjälki
ja mikä sitä aiheuttaa.
Siinähän näkyy sitten, että liikenne on iso tekijä,
ja liikenteen sisällä se on erityisesti autoilu.
Ja sitten on pitkä matka siihen seuraavaan, lentäminen,
mutta se on jo paljon pienempi kysymys kuin se autoilu.
Ja sitten asuminen on sitten toinen iso,
ja siellä se on energiankäyttö se suuri juttu.
Ja toissijaisena sitten esimerkiksi se,
että kuinka suuri se asunto on tai se asuintila
ja mistä se on tehty, mutta se energia on siinä kuitenkin toistaiseksi isoin juttu.
Eli mun pitää miettiä, miten sitä saisi pienemmäksi sekä kulutusmäärältään
että hiili-intensiteetiltään.
Ja sitten kolmas on syöminen.
Siellähän taas hiilijalanjäljestä kaksi kolmasosaa tulee liha- ja maitotuotteista.
Eli jos sitä pitää noin puolittaa sitä ruoan hiilijalanjälkeä, mitä me ollaan arvioitu,
niin sieltähän löytyy sitten mistä aloittaa.
Nyt ei ole oikeastaan enää kysymys siitä,
mitkä on parhaita keinoja, vaan mitkä on sellaisia keinoja,
jotka voi toimia enää siinä ajassa, mitä on jäljellä.
Ja ei tässä enää ole kovin paljon muita keinoja kuin se,
että tarvittais ottaa semmoinen valtiovetoinen mobilisaatiohanke,
mikä vastaa laajuudeltaan, tai ei vastaa, mutta on lähempänä laajuudeltaan
jotain tällaista sotien jälkeistä jälleenrakennusta tai sotamobilisaatiota.
Tässä puhutaan silleen, että investointitarpeet alkaa olla
useita satoja miljoonia euroja per vuosi pelkästään Euroopassa,
ettei tämä tule tapahtumaan muuten.
Tietysti on aika todennäköistä, että tällaista ei sitten tehdä,
mutta tämä olisi se, mitä nyt tarvittaisiin.
Vaikea äkkiä keksiä mitä kansainvälisesti voitaisiin,
mitä muuta kansainvälisesti voitaisiin tehdä,
koska Kiinan kaltaiset maat ovat enemmän tai vähemmän immuuneja
länsimaiden moraaliselle paheksunnalle tai diplomaattiselle painostukselle.
Sama koskee Venäjää ja monia muitakin alueita.
Kyllä itse uskon siihen, että – tai oikeastaan pidän täysin itsestään selvänä,
että jos Kiina tai eräät muut maat eivät saisi suhteellista kilpailuetua sillä,
että ne eivät noudata sääntöjä tai sitoudu yhteisiin tavoitteisiin,
niin kyllähän se väkisinkin ohjaa niitä kohti parempia tuotantotapoja.
Miten tämä voisi olla toimimatta tällainen lähestymistapa.
Se, mitä voidaan kansallisesti tehdä, on se,
että Suomen pitää meidän mielestämme puolustaa omaa teollisuuttaan,
vääntää kansallista ruuvia hiukan löysemmälle sen sijaan,
että sitä kiristetään kaiken aikaa.
Meidän mielestämme on maailman kannalta hyvä,
että täällä tehtaat pyörivät joko uusiutuvalla energialla tai ydinvoimalla.
Onko ilmastokysymyksiin sellaista elinkeinoelämän viestiä, joka saisi kuulua nyt päätöksenteossa?
No nyt kun sanot tuon niin mulle tulee kyllä Climate Leadership Coalitionin
asiasta mieleen, että minusta tuntuu usein ja meistä tässä,
siellähän on Suomen teollisuus hyvin laajasti edustettuna,
tuntuu siltä, että suomalainen talouselämä olisi paljon aktiivisempi
ja valmiimpi ottamaan isompia askeleita, kuin mitä ehkä suomalaiset poliitikot
ja puhumattakaan eurooppalaista poliitikoista uskaltavat,
että meillä olisi siihen suurempi into.
Sillä lailla tietysti kannattaisi varmasti kuunnella
ja ehkä rohkaistua siitä viestistä, mitä me voidaan tuoda.
Esimerkiksi päästöjen hinnoittelun kohdalla?
Niin, voisi kaksin-kolminkertaiset hinnat olla.
Silloin alkaisi tapahtua ihan uudella vauhdilla asioita.
Tietysti ensimmäinen, mitä pitää Suomessa tehdä,
on tietysti lopettaa fossiilisten käyttö.
Verotus voi tässä olla se ohjauskeino, miten voidaan lopettaa.
Ja tietysti liikenteessä pitää saada päästöjä alas,
siirtyä enemmän julkiseen liikenteeseen siellä, missä se on mahdollista,
ja sitten sähköautoinfraa rakentaa ja
myöskin hankintatukia mahdollisesti sähköautoille.
Se on ihan selvää, että sähköauto tulee olemaan tulevaisuuden,
miten se nyt sanotaan, yksityishenkilöitten liikkumismuoto.
Nythän globaalit autonvalmistajat on ilmoittaneet,
että tulevaisuudessa he tekee vain sähköautoja.
Ei me Suomikaan voi pitkään olla tämän ulkopuolella.
Mutta sitten pitää kiinnittää myös Suomessa huomiota
maankäyttö- ja ruokasektoriin.
Kyllä paljon nyt puhutaan eläinperäisistä proteiineista,
että niiden käyttö tulee tai kulutus tulee Suomessa kyllä vähenemään tosi paljon,
niin kuin muuallakin.
Se on ihan selkeä trendi, että siihen mennään sekä terveyssyistä
mutta ilmastosyyt on yksi.
Ja mikä koko ajan enemmän ja enemmän nostaa päätään
on myöskin eläinten oikeudet.
Tässä on hirveen paljon tekemistä.
Mutta sitten taas toisaalta mä oon itse miettinyt hirveän paljon viime aikoina sitä,
että onko se oikea tapa saada näitä muutoksia aikaan,
että me puhutaan ilmastonmuutoksen hillinnästä.
Koska meillähän on varmaan se 20 % väestöstä,
jota ilmastonmuutoksen hillintä ei kiinnosta lainkaan.
Teknisenä ongelmana tämä on hirmu simppeli.
Meidän pitäisi tuottaa meidän energiaa päästöttömästi. That’s it.
Se on fossiilienergian korvaaminen päästöttömällä energialla. Sinänsä yksinkertaista.
Haaste tulee sitä, miten me tuotetaan riittävästi primäärienergiaa niin,
että se ylläpitää kestävää inhimillistä kehitystä ja hyvinvointia.
Sitten toinen haaste liittyy maankäyttöön,
ja siinä kohtaa on vahva linkki biodiversiteettikriisiin ja luontokatoon.
Tuo tavallaan toisen reunaehdon tähän,
joka on sitten se, että se ei saisi,
että meidän pitäisi samaan aikaan vähentää meidän luonnon kuormitusta
ja luonnolta vaatimaa tilaa.
Nämä muodostaa reunaehdot sille yhtälölle, mikä me ratkaistaan.
Keinoja on toki olemassa jo nyt. Mitään uutta mystistä ei tarvitse keksiä.
Isoin haaste lienee vähähiilisen teknologian riittävän nopea teollinen skaalaaminen
ja resurssien ohjaaminen siihen yhteiskunnallisesti.
Mä uskon, että se on isompi kysymys kuin se,
että meidän pitäisi keksiä jotain laadullisesti uutta.
Tosiaan tietysti tarvitaan myös esimerkiksi koulutukseen satsauksia
siinä, että me pystytään entistä enemmän luomaan niitä uusia teknologioita.
Myös se koulutusjärjestelmä, missä meidän valmistuu nuoret,
se ei monelta osin vielä ehkä vastaa sitä yhteiskuntaa,
mitä me nyt voidaan arvailla, millainen se tulevaisuudessa tulee olemaan.
Ja sitä kautta ehkä näkyy se, että uuttakin tarvitaan.
Mutta on hyvä myös muistaa että onhan meillä nyt jo ihan tosi laajasti
erilaisia innovaatioita ja teknologioita käytössä.
Kyllä sen suurin haaste liittyy siihen, että ne tehdään päätökset,
millä niitä voidaan ottaa käyttöön.
On niin kiire, ettei muka ehdi tehdä niitä oikeita ratkaisuja.
Tällä tavalla monesti kuvataan kasvuriippuvaa rakennelmaa,
joka on ihmisen keskinäisillä sopimuksillaan luoma.
Sen purkaminen.
Tietysti se on helppo sanoa konseptuaalisesti,
sitten faktuaalisesti mitä se tarkoittaa, niin se hyvin nopeasti kaatuisi
vaikkapa Suomen perustuslakivaliokunnassa se sata asiaa,
jota toivelistalle pitäisi laittaa.
Siinä kuitenkin sanottaisiin, ettei voi tehdä,
kun siinä mennään sitten jonkun perusoikeuksia,
jotka on aiemmin myönnetty, niitä vastaan.
Se isoin hyppäys, mitä me tarvitaan, ei ole joku yksittäinen temppu,
vaan se on havainto siitä,
että miten me nämä meidän yhteiskunnat ollaan järjestetty ja miten tässä mallissa joka nyt on se dominant, on menty pieleen.
Ja samalla tietysti tunnistaa, että mitä joissakin aiemmissa malleissa on mennyt pieleen,
ja mitä ehkä hyvää erilaisista yhteyksistä on opittavissa.
Tämä on helppo sanoa, mutta se ei ole vielä ratkaisu.
Vaikka se loppujen lopuksi on vähintään yhtä uhkaava,
että jos meillä merenpinta nousee, Intia, Bangladesh joutuu,
monsuunisateet kääntyy ja tulee,
miljardit ihmiset saattaa joutua elinkelvottomalle alueelle nykyisillä sijoillaan,
tulee niin isot vaikutukset maailmantalouteen,
että nämä koronakriisin vaikutukset kalpenee siihen millä tahansa mittarilla,
myös terveysmittareilla,
niin silti ei saada tehtyä, johtuu just siitä,
että me ollaan niin kuin sammakko lämpenevässä kattilassa,
että pitäisi pystyä katsomaan yli kymmenen vuoden päähän.
Ihminen, mä luulen, se on evoluution kautta,
me ei olla koskaan ikään kuin valikoiduttu sellaisena yksilöinä,
että ne pääsi jatkamaan sukua, jotka katsoo yli kymmenen vuoden päähän.
Ja siksi toisekseen me ollaan pienlaumaeläin,
joka pystyy samaistumaan ehkä pariin kymmeneen henkeen.
Me ollaan rakennettu sellainen järjestelmä,
missä on pakko olla mukana tällaisessa elintasokilpailussa
ja tästä kisasta pois jättäytyminen tarkoittaa useimmille
riskiä henkilökohtaista katastrofista.
Me on rakennettu tämmönen järjestelmä,
missä on pakko olla mukana kisassa.
Ei silloin pitäisi ihmetellä, että sitten kaikki semmonen politiikka,
millä pyritään muuttamaan tätä järjestelmää hyvinkin oleellisella tavalla,
niin se on hirvittävän hidasta ja vaikeaa.
Eduskuntavaalien alla ilmastopaneelin puheenjohtaja,
nyt en kyllä muista valitettavasti henkilön nimeä,
hän oli hyvin paljon äänessä ja kertoi,
mitä kaikkea suomalaisten pitäisi tehdä.
Varsinkin puoluekentän vasemmalla laidalla tai vihreällä laidalla
nämä otettiin usein sellaisina velvoittavina ohjenuorina
usein nämä sieltä tulevat viestit,
että tiede sanoo, että näin on tehtävä,
on vähennettävä näin ja näin paljon päästöjä,
on lopetettava turpeen käyttö, on rajoitettava metsien käyttöä,
on rajoitettava yksityisautoilua.
Eivät puolueet voi lähteä tällaisen ohjelman kanssa vaaleihin.
Puolue, joka ottaa tällaisen agendan, tekee poliittisen itsemurhan,
kenties nyt lukuunottamatta niitä yhtä tai kahta puoluetta,
joiden olemassaolo tavallaan rakentuu tällaisille tavoitteille
ja jotka eivät kärsi poliittista vahinkoa ajamalla niitä.
Ei tämmöisiä kannata tarjota poliitikoille.
Poliitikon tehtävä on ottaa huomioon realiteetteja, siis poliittisia realiteetteja,
mutta myös kaikkien muiden intressiryhmien näkemyksiä.
Se on tosi mielenkiintoinen käsite,
miten poliittinen realismi muodostuu?
Se on hyvä kysymys. Se voi muuttua aika nopeasti.
Sellaiset asiat, joitaa maaliskuussa 2020 tehtiin koronan takia,
ei varmasti ollut realistisia joulukuussa 2019, mutta nyt ne on.
Se sopeutumiskyky, tai mun oma hypoteesi,
jota pitäisi testata laajemminkin tai olisi kiinnostava tutkia, on se,
että ihmiset, sekä yksilöinä että yhteiskuntana, on hirveän muutosvastarintaisia,
mutta sopeutumiskykyisempiä usein kuin me ajatellaan.
Niin kauan kuin meillä on yhteiskunnan perusrakenteet muuten kondiksessa,
niin kyllä sopeudutaan kaikennäköisiin muutoksiin,
jos ne koetaan yhteiseksi tai välttämättömiksi varsinkin.
Yksi peruslähtökohta olisi ehkä tietty avoimuus,
ja se, että yleensä politiikka uskaltaisi sanoa,
että meillä on nyt tämmöinen homma tässä, mistä me ei päästä
ja se on nyt vaan tehtävä.
Ja nykyinen meininki ei voi toimia näin.
Tietysti pelätään populisteja totta kai.
Mutta kyllähän mun kokemukset on, että kun ihmisille puhuu
sitä asiaa suoraan ja kertoo sen ongelman,
ihmisillä myös nousee valmius tekemään asialle jotain.